Мислите ли, че ми харесва да бъда граф Монте Кристо?
Този ужасяващ, безмилостен и коравосърдечен човек?
Никога не съм искал да бъда такъв. Бях щастлив като Едмон Дантес.
Не исках нищо повече от живота. Но те съсипаха всичко.
Вилфор, Морсер, Данглар и онзи червей Кадрус,
който знаеше истината, но не каза нищо.
Осъждайки моряк, който не искаше нищо повече от живота,
те го превърнаха в човек, жадуващ отмъщение. Толкова по-зле за тях...
Участват:
ЖЕРАР ДЕПАРДИЙО граф Монте Кристо / Едмон Дантес
ГРАФ МОНТЕ КРИСТО Първа Част
По романа на Александър Дюма
ОРНЕЛА МУТИ Мерседес Игуалада
ЖАН РОШФОРТ Фернан Мондего / граф Морсер
ПИЕР АРДИТИ Вилфор
СЕРЖИО РУБИНИ Бертучо
МИШЕЛ АМОНТ Данглар
ФЛОРЪНС ДАРЕЛ Камил Ришердьо
ЖАН-МАРК ТИБОЛТ Бароа
ЖУЛИ ДЕПАРДИЙО Валантин Вилфор и др.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: TwinsTeam
Не искам супа! Не ми носете нищо!
Не искам да ям! Искам само да умра!
Не се страхувай! Помогни ми!
Кой си ти? - Абат Фариа. А ти?
Номер 34.
Някога се казвах Дантес. Едмон Дантес.
От колко време си тук?
Не знам. В началото броях дните...
Но вече не.
Днес е 11 Февруари. - 11 Февруари?
Февруари е. Затова треперя от студ.
Февруари, но коя година? - 1833.
1833?
Прекарал съм тук 18 години.
18 години...
Отнеха ми слънчевата светлина...
Любовта...
Младостта...
Бъдещето.
Едмон Дантес?
Имаме заповед за задържането Ви,
издадена от господин Вилфор, кралски прокурор.
В името на закона, Дантес, последвайте ме.
Приятели, продължавайте да се веселите. Връщам се след малко.
По-внимателно!
Писмото, в което Ви изобличават, е анонимно.
Имате ли представа в какво Ви обвиняват?
Не, господин Прокурор. Не разбирам какво бих могъл да съм сторил.
Скоро се върнах от Източна Индия след дълго пътуване на борда на "Фараон".
Където сте бил помощник-капитан? - Да, господине.
Защо Вие сте поели командването?
Както вече казах в доклада, капитанът умря от треска.
Да не би да ме обвинявате за смъртта му?
Не, Дантес. В писмото пише, че сте слизали на остров Елба. Вярно ли е?
Да. Какво лошо има в това?
И пратеник на Наполеон Ви е дал писмо?
Да.
Защо? Не знаете ли, че е забранено поддържането на отношения с Наполеон?
Но, господине, аз просто изпълнявах заповедите на капитана.
Преди да умре ме накара да се закълна, че ще ида и
ще взема писмото. Не мислех, че... - Не сте съучастник на Бонапарт?
Аз съм моряк. Не прекарвам достатъчно дълго време във Франция,
за да се интересувам от политика. Как бих могъл да откажа
да изпълня последната воля на един умиращ човек?
Беше капитан на кораба, трябваше да изпълня заповедите му.
Морските закони изискват строго подчинение.
Добра защита.
Не защитавам себе си, а истината, господин Прокурор.
Вярвам Ви, младежо.
Всичко е ясно. Няма да вземам под внимание анонимното писмо.
Получаваме много такива на ден.
Освободете го.
Свободен ли съм? - Дори по-хубаво - невинен сте.
Законът не може да Ви съди за това, че сте проявили съжаление
към един умиращ човек. Може да се върнете при годеницата си.
Аз също трябва да се върна на празненството по случай годежа си.
Какво странно съвпадение. Желая Ви всичко най-хубаво!
Годениците ни биха могли да станат приятелки.
Да, ще ни разорят с един и същ шивач.
Довиждане!
Още нещо, капитан Дантес. Писмото още ли е във Вас?
Да.
Помните ли името и адреса на получателя?
Да, разбира се. Възнамерявах да го занеса лично.
До господин Ноартие, улица Кок Ерон, Париж.
"Възнамерявам да избягам и да си върна властта.
Искам да унищожа най-опасния си противник...
Имате пълното ми доверие. Наполеон".
Едмон Дантес, трябва да Ви арестувам!
Какво? Но Вие току-що казахте...
Отведете го в замъка Иф. Затворете го!
Нямате право! - Има сериозни обвинения срещу Вас!
Спрете! Проклет да сте, Вилфор! Един ден ще се върна и ще Ви убия!
Реакцията на Вилфор е била предизвикана от...
Името на човека, на когото трябваше да доставя писмото...
Ноартие, улица Кок Ерон, Париж. - Името не ти ли е познато?
Не, пътувал съм до Африка,
до нос Добра Надежда, до Коломбо и Бомбай.
Никога не съм бил в Париж. Не познавам никого там.
Цялото име на Ноартие е...
Ноартие Вилфор, бащата на кралския прокурор.
Известно е, че е привърженик на Бонапарт. Сигурно писмото,
което е трябвало да предадеш, е злепоставяло бащата на Вилфор.
Това има смисъл.
Затова ме оставиха да изгния тук, без дори да са ме осъдили.
Но Наполеон е мъртъв!
Заговорите са безсмислени.
За Вилфор опасността е навсякъде. Можел си да проговориш за писмото.
Заради баща си и кариерата си, Вилфор не се е поколебал да пожертва мен
като ме погребе тук жив. - Помниш ли другото писмо?
Анонимното писмо, което ме обвинява, че съм съучастник на императора.
Откакто съм тук не спирам да премислям нещата отново и отново.
Трудно ми е да приема истината.
Но сега разбирам...
За мен онова писмо вече не е анонимно.
Не се срамувай. И Иисус е плакал, когато е бил предаден.
Хората помислили, че това са сълзи на страх - страх от изтезанията.
Може би е плакал, защото Юда го е предал.
Бил му е приятел, а виж какво е направил.
Иисус не си е отмъстил.
Иисус е бил бог и е имал дълг. Но ти си човек и имаш права.
Ще докладваме за смъртта му, когато смяната ни приключи.
През нощта ще го изхвърлим на гробищата.
Да го сложим в чувал иначе плъховете ще го изядат.
Търсих и намерих, Фариа.
Най-голямото съкровище!
Свободата, Фариа.
Намерих я!
Прекалено е тежък за старец, който беше само кожа и кости.
Заради гюлето е.
Трябва да го занесем до гробището.
Преследват ли те? Мога да те скрия.
Може да се позабавляваме.
Нямам пари.
Казват, че мириша на море и се движа като русалка. Какво ще кажеш, моряко?
Нямам никакви пари. - Не вземам скъпо.
Имам жена, която ме чака.
Татко, отвори, моля те! Аз съм Едмон. В опасност съм!
Извинете, господин Дантес не е ли тук?
Отдавна вече не е тук.
Заминал ли си е?
Да, отиде си. - Далеко?
Да, много далеко. Почина. Арестуваха сина му
и го хвърлиха в затвора. Горкият старец умря от глад.
От глад? Не може да бъде! Той имаше приятели. Те не биха го изоставили.
Когато отведоха сина му, той спря да яде. Искаше само да умре.
Не може да бъде! - За да бъде със скъпия си Едмон.
И с Бог.
Но Едмон не е мъртъв. - Трябва да е.
Много хора питаха за него. Никой нищо не знаеше.
Това беше отдавна. Какъв е смисъла да си припомняме?
Изглеждаш като моряк. Покажи ни документите си.
Да. - Побързай.
Вече ги показвах три пъти. Не мога да си спомня къде съм ги сложил.
Какво искате от внука ми? Нищо не е направил.
Внукът Ви?
Ако не беше той, до сега да съм умряла.
Не говорете така. Простете, не знаехме.
Преследваме избягал затворник.
Няма да намерите нищо. Единственото, което крием тук, е нашата бедност.
Благодаря.
Защо го направихте?
Не знам кой сте. И по-добре да не знам.
Направих го, защото защитихте паметта на стария Дантес.
Търся госпожица Мерседес. Почуках на вратата, но никой не отвори.
Сигурно я познавате. Мерседес Игуалада. Каталанка е.
Къде сте бил през цялото това време? Замина преди повече от 20 години.
Заминала? Къде? - Казват, че е отишла в Париж.
Така и не се върна.
Ами Фернан Мондего? Братовчед й? Може би той знае къде е тя.
Фернан Мондего? Той също замина. Присъедини се към армията.
Приятелю, храниш като плъх.
С кой кораб си?
Не съм с кораб.
Пътувах на кораб за Малта, но той се разби.
Случва се. "Младата Амелия" е здрав кораб, а аз съм добър капитан.
Това предложение ли е?
Един от моряците ми беше арестуван, а довечера трябва да отплавам.
С този вятър и малък екипаж, няма да откажа малко помощ.
Контрабанда? - Ти си върши твоята работа,
а аз ще си върша моята.
Приемаш ли?
На къде отивате? - Италия.
Достатъчно ти е да знаеш това.
Вятърът се обръща, капитане. Трябват да опънем квадратните платна.
Квадратните? - Да. Опънете платната.
Не са достатъчно издути.
Морски дарове, сервирани с лангуста и морски таралежи,
опечени с копър и фламбирани с анасонов ликьор.
Полято с доматен сос и подправки.
Бертучо може и да е безнадежден моряк, но е превъзходен готвач.
Преди да се присъедини към нас е бил главен готвач при граф Фарати,
богат тосканец. Знаеш какви са. Все си мислят, че си ги ограбил
или измамил. - Готвачът ти е крадец?
А ти? Какъв си ти?
Забелязах светлина дясно на борд. - Постоянна ли е?
Не съвсем. Ту се появява, ту изчезва.
Това е сигнал. Всички на палубата! Мирише ми на турски тютюн.
Остров Монте Кристо?
Остров? Силно казано за това парче скала.
Може ли да ме оставите там? - На Монте Кристо?
Няма да се налага да се отклонявате много.
Не бих искал да загубя добър моряк като теб.
Трябва да си луд да си тръгнеш точно сега. Докато не продам тютюна,
не мога да ти платя.
Единственото, което искам, е да ме оставите на острова за една седмица.
Какво ще прави човек като теб на това парче скала?
Когато Лазар възкръснал от гроба, никой не задавал въпроси.
Мълчанието на мъртвите трябва да се уважава.
Нека Бог ми прости, че превръщам неговото разпятие в оръжие.
Това ще ти даде сила. - Прекалено късно е.
Преди да си отида искам да ти дам нещо.
Да ти разкрия тайна, на която никой не повярва.
Но ти ще го направиш. Както вярваш и в Бог.
Вярвам ли в Бог? - Това е моята тайна.
Сега ще се съмняваш, но когато го видиш, ще останеш смаян.
Имам съкровище и съм богат.
Неизмеримо богат.
Има един остров.
Остров? Какъв остров?
Монте Кристо. Остров Монте Кристо.
Заобиколен е от подводни скали. Не мога да рискувам да се приближа.
Плувам добре.
Ще се видим след седмица. Ще ти липсва храната ми.
Това не е всичко. Не знаеш ли кой е той?
Помниш ли замъка Иф? - Да. И какво?
Избягалите от там се продават като тютюн. Дори по-добре...
Затова исках да остане на борда.
Може и да е доплувал до Италия,
но сега няма как да избяга от Монте Кристо.
Полицията в Италия издирва и мен...
Не се притеснявай. Ти не си толкова ценен.
Той е различен.
Затворниците от замъка Иф не са кои да е.
Пещера...
Фариа, дай ми знак.
Аз ще свърша останалото.
Не ме изоставяй.
Дай ми знак...
Съкровището принадлежеше на кардинал Спада,
който беше отровен от Цезар Борджия.
Помогни ми!
Аз наследих съкровището на Спада.
Съкровището беше много добре скрито, дори и за Борджия.
Горкият старец... Не знаеше какво говори.
Не беше на себе си.
Аз също...
Няма значение.
Какво щях да правя с това съкровище?
Фариа, какво щях да правя с това съкровище?
Пещера със скъпоценни камъни, заровени някъде в мрака.
Но ти ще ги намериш.
Ще засияят по-силно и от слънцето.
Ще бъдат твои! Всичките!
Сигурен ли си?
Онзи там.
Сигурен ли си, че това е остров Монте Кристо?
Господине, Бертучо е.
Господине, покажете се.
Покажете се, дойдох да Ви спася живота.
Да ме спасиш? Какво искаш да кажеш, Бертучо?
Кълна се, че е истина. Капитанът иска да Ви предаде
на французите и да вземе наградата.
Значи ти искаш наградата. Колко сте?
Грешите! - Стой там.
Тук съм само с Джепе, рибарят, който ме доведе до тук.
Кажи му да слиза от лодката, ще я взема, а ти ще бъдеш мой моряк.
Но той си изкарва прехраната с тази лодка. Той е беден човек.
Дай му го. Сега е богат.
Защо не искахте стария Джепе?
Двамата можехте да се отървете от мен.
Кой съм аз? Готвач, който дори няма нож.
Крадец, който е ограбил господаря си. Но няма да направиш това и с мен.
Обсебен сте от това предателство. Защо? Имате богатство някъде там?
Не се опитвайте да бъдете потаен. Всичко е ясно.
Защо един избягал затворник ще идва на пуст остров,
ако не за да прибере съкровището, което е скрил преди да го хванат?
Не съм го откраднал. Наследих го.
Махни се. Позволяваш си прекалено много. Това не е благотворителност.
Ти нямаш нож, но аз имам. Връщай се на платното.
Грешите! Дори да имате много диаманти като този, който дадохте на Джепе,
не ме интересуват.
Бертучо Ви дава думата си и Ви моли да го вземете за Ваш слуга.
Не се нуждая от никого!
Не отиваме към Франция.
Така е. Отиваме в Италия.
Простете, но не разбирам.
За кого работите?
Имам честта да работя за себе си и сам да управлявам богатството си.
И искате да се сдобиете с...
51 процента от капитала на Вашата банка. А защо 51 процента?
За да имам свободата да действам, както аз сметна за добре.
Разбирате ли?
Не, не разбирате.
Тази шега продължи достатъчно дълго. Слушайте, приятелю...
Граф. - Моля?
"Приятелю" не е крайно обидно, но предпочитам "граф".
Граф? - Да, граф Монте Кристо.
Това сте Вие? - Да.
Вижте, господине, не искам да съм груб, но времето ми е ценно.
Ако не искате да сключим сделка, кажете ми още сега. Ще отида другаде.
Другаде? Да купите друга банка? Простете, но...
Преди да се срещнем, оставих едно ковчеже в трезора Ви.
Може би сте го видели. - Да.
Проверихте ли какво има в ковчежето, което графът е оставил?
Да, но... - Но какво?
Пълно е със сребро, злато, скъпоценни камъни...
Благодаря. Остави ни.
Това, което току-що, научих е невероятно.
Доста изумително.
Защо досега не сме чували за...
Монте Кристо? Това е защото почти не напускам замъка си.
Замъка Ви?
Разбира се, сигурно е великолепен. Къде се намира?
На един остров. Далеч на изток.
Може ли да знам, графе, на какво дължим честта да изберете нас?
Морел, собственикът на кораби от Марсилия, Ви дължи пари, нали така?
За мен това е нещо като жест.
Напоследък господин Морел бе сполетян от много нещастия.
Загуби много от корабите си.
Остана му само Фараон, който отпътува за Източна Индия.
Бъдещето, или по-точно оцеляването на "Морел и син",
зависи изцяло от завръщането на този кораб.
Пътуване, което ще отнеме цяла година.
През което време ще отмените връщането на заема на Морел.
Това е лудост, графе.
Най-голямата лудост, господине, е да оспорвате решенията ми.
Бързо, към Марсилия.
Отче, моля Ви...
Какво би могъл да направи за Вас абат Бузони?
Първо се настанете. Възстановяването на тази къща едва ли е било лесно.
С божията помощ всичко е възможно.
Краката не ме държат, за да ида на църква и да се изповядам.
Опростихте всичките ми грехове?
Иисус е казал: "Направиш ли добро другиму, все едно го правиш на мен. "
Всички сме Божии чеда.
Стана, Бертучо, старата жена се хвана.
Искаше да ми се изповяда.
Това може би беше последния път, когато казвам "прощавам ти".
Имам още работа по образа на абат Бузони.
Носът и гласът са добре.
Но нещо в очите липсва...
Казвам ти всичко. Дори прекалено много.
Надявам се, че не греша като ти се доверявам.
Все пак, ти си крадец, заплашен си от затвор или каторга.
Не ме предавай, защото отмъщението ми ще бъде...
Ужасяващо. Знам.
Нека Ви кажа нещо.
Ако искате отново да живеете свободно сред хората,
ще трябва да се научите да се доверявате.
Или поне на мен. Ще Ви призная нещо.
За да Ви докажа, че можете да ми вярвате и че ще Ви служа вярно...
Ще Ви кажа името си.
Полицията търси човек с името Висколи.
Истинското ми име е Бенедето Франческо Висколи.
Благодаря, Бертучо.
Предполагам и ти очакваш същото от мен.
Аз крия рецептите си в тайна и затова не е нужно Вие да издавате Вашата.
Ще съм ти длъжник.
Когато попиташ, ще ти кажа кой е граф Монте Кристо.
Бог да ви благослови.
Колко далеч е кръчмата Пон Дю Гард?
Една левга, отче. Но аз не бих отседнал там.
Защо?
Казват, че кръчмарят и съпругата му са мошеници.
Изглеждаш развълнуван. - Някоя важна личност идва.
Аз съм абат Бузони. Вие сте Кадрус, нали?
Познавате ли ме?
Само по име. Държал сте кръчма на име Ла Посада близо до каталанско село?
Да, но реших да напусна Марсилия.
Да, градът е опасен.
Там е лесно да попаднеш на лоша компания.
Карконтко, не виждаш ли, че е гладен?
Желаете ли малко изискано вино?
С удоволствие. Седнете.
Но не съм дошъл тук нито заради храната, нито заради виното Ви.
За какво тогава? - За Вашите спомени, господин Кадрус.
Помните ли Едмон Дантес?
Едмон Дантес?
Дали познавам Едмон Дантес?
Да, бегло. Някога идваше в Ла Посада да пийне по чашка.
Не съм го виждал от години. - И няма да го видите. Мъртъв е.
Мъртъв?
Дадох му последно причастие и чух последната му изповед.
Бог да го прости, както Вие казвате.
Сигурно е нямал много за изповядване.
Не съм срещал по-добър човек.
Виждам, че сте го харесвали. Той също Ви харесваше.
Преди да умре ме помоли да открия единствените приятели, които е имал.
И които винаги са го обичали.
Фернан Мондего, Данглар и Вие, скъпи ми, Кадрус.
Защо да ни търсите, след като той е вече мъртъв?
За да Ви предам богатството му. - Какво богатство?
Не ме питайте как се е сдобил с това. Тайната на изповедта.
Истината е, че този скъпоценен камък струва 50 хиляди франка.
Дантес ме помоли да го продам и да разделя сумата между приятелите му.
Дори и разделена на три, това е значителна сума.
Определено, отче.
Но може би трябва да обсъдим нещата още веднъж.
Разбира се, той нямаше как да знае. - Да знае какво?
Фернан Мондего и Южени Данглар, които Дантес смяташе за свои приятели...
Сигурно ще ме обвините в клевета...
Говорете, приятелю, можете да говорите.
Те написаха писмото, заради което го изпратиха в затвора.
Изглежда знаете голяма тайна, господин Кадрус.
Обслужвайки хората няма как да не чуеш за какво си говорят.
Но аз нямах нищо общо с долния им план!
Сам виждате, че все още съм си беден.
А те - Те?
Изглежда на този свят няма справедливост.
Не се завърнаха повече, след като арестуваха Дантес.
Данглар замина за Париж и стана милионер. Откри банка.
Сега е барон. - Барон?
Фернан извади още по-голям късмет. Присъедини се в армията на Али Паша,
който го направи свой генерал и го възнагради богато.
Сега живее в Париж. Представя се като граф Морсер.
Стана благородник. - Разбирам.
Надявам се разбирате, че няма да е справедливо
да разделите сумата и с тях. Мисля, че те не го заслужават.
Не са като мен и бедната ми съпруга. Добре ли сте?
Добре съм.
Но трябва да тръгвам. Какво Ви дължа?
Носите ми диамант за 50 хиляди франка, как мога да Ви поискам пари?
Аз не съм Едмон Дантес. Абат Бузони пи от виното Ви
и яде от пилето Ви. - Два франка.
Тук има три. Задръжте рестото.
Дантес е имал приятели или поне така си е мислел.
Но също така е имал и годеница - Мерседес Игуалада.
Красива девойка. - Чух, че и тя е напуснала Марсилия.
Да, омъжи се за Фернан. Сега е графиня Морсер.
Довиждане, Кадрус. Довиждане, госпожо.
Заключи вратата в случай, че съжали, че ми остави камъка.
Че ни остави камъка.
Никога не съм предавал никого. Затова те предупреждавам.
Ако не раздадеш справедливост, аз ще го направя по моя начин.
Ще бъда безмилостен и унищожителен.
Аз съм отец Барнабе, от ордена Свети Франсис.
Живея като отшелник и идвам да се моля в тази църква.
Изненадан съм, че свещеник с толкова красив кон, би спрял
на такова бедно място, за да търси Бог.
Не търся Бог. Дойдох да му кажа, че ще заема мястото му.
Това е за да поправиш вратата. Моли се за мен!
Започнах да се притеснявам, но не защото почти изгорих вечерята.
Въпреки че наистина щеше да е жалко. Ястието е невероятно.
Домати с аншоа, спагети и...
Дадох 50 хиляди и 3 франка за храна, която съсипа апетита ми
за дни напред. Нямаме време. Трябва да тръгваме.
Къде? - На изток.
Трябва да уча. Фариа не ме научи на всичко. Беше прекалено добър.
Какво още искате да научите?
На тънкостите във всичко, Бертучо. Най-вече в отмъщението.
МАРСИЛИЯ, ЕДНА ГОДИНА ПО-КЪСНО
Какво има, Максимилиан?
Вероятно е Фараон, татко.
Възможно е, но не можем да сме сигурни.
Трябва да е той!
Дано Бог те чуе!
Ако Фараон е потънал заедно с товара, фалитът ще бъде неизбежен.
Нали няма да ме карате да нося онази шапка през цялото време?
Сигурно бързате да се преоблечете?
Да, имам среща.
Кой ще бъдете днес? Монте Кристо? Абат Бузони?
Доктор Малзенщайн? Лорд Вилмор? - Лорд Вилмор.
Този нос прилича ли на английски?
На борда на Фараон научих много за англичаните.
Корабите им са по-големи от нашите. Кралството им е по-голямо от нашето.
Защо не и носовете им? - Ами турците?
Какво за тях? - Кой ще съм аз? Аладин?
Къде да скрия керваните в тази малка къща?
Купи една къща и за тях - голяма и красива. Парите нямат значение.
Красива? Тези хора са роби. - Не са, аз ги откупих.
С подчинените си ще се отнасям така, както се отнасям и със себе си.
Влез! - Сигурно Фараон е пристигнал!
Господин Морел, господин Вилмор е дошъл да се срещне с Вас.
Казва, че идва от името на банката.
Да, "Томсън и Френч". Беше неизбежно. Покани го!
Тази среща ще бъде трудна.
Имам няколко заема от тази банка, които трябва да върна.
Става дума за много пари. За съжаление касата ни е празна.
Не се отчайвайте, татко! Ако Фараон се върне...
Прав си.
Господин Морел, банката "Томсън и Френч" към която...
Не искам да съм неучтив като Ви прекъсвам.
Вероятно тази среща е също толкова неприятна за Вас, колкото и за мен.
Ако обичате бъдете кратък. - Както желаете.
Това е състоянието на сметките Ви.
Взели сте заем в размер 200 000 франка,
който бе преустановен за една година, но сега трябва да бъде изплатен.
Трябва да платим 32 500 франка в края на този месеца.
И още 55 000 франка в края на следващият месец.
Точно така.
Виждам, че не оспорвате дължимата сума.
Но банката е загрижена как точно възнамерявате да платите?
Винаги плащам дълговете си.
Знам, че се говори, че "Морел и син" не може да изплати дълговете си.
Но веднага щом Фараон се завърне...
Пристигнах в Марсилия на борда на Люксор,
заедно с оцелелия екипаж на Фараон, но без кораба, господин Морел.
Максимилиан, отиди на пристанището и успокой моряците.
Доведи ги тук. Ще говоря с тях веднага щом мога.
Колко са оцелели?
Целият екипаж е бил спасен.
Благодаря на Бога, това е най-важното.
Говори се, че никога не сте губил член от екипажа си, вярно ли е?
Не, не е вярно.
Преди време изгубих един капитан. Все още не мога да го преживея.
На кой кораб е бил?
Не го изгубих на кораб. С него се случи нещо необяснимо.
Никога не разбрах какво точно.
За да уважа паметта му, ще Ви кажа името му.
Казваше се Едмон Дантес.
Дантес?
Младежът, на чийто баща щедро сте помагали преди да почине?
Щедро ли, господине?
Така се говори.
Съжалявам за Фараон.
Нима за Вас има някакво значение? Какво е един кораб за банкерите?
Цифри? Просто стойността на товара? Нищо не разбирате!
Фараон беше най-добрият ни кораб. Сега "Морел и син" също ще потъне.
Знам какво искате от баща ми. Какво правите Вие с парите си?
Ние ги превръщаме в кораби, свобода, подправки, коприна и мечти.
Нашите пари се носят по вятъра, обикалят моретата.
Това, което казвате, е много хубаво.
Давайте, смейте ми се! - Току-що "Томсън и Френч"
даде на баща Ви още 3 месеца, за да изплати дълговете си.
След 3 месеца ще имам удоволствието отново да се срещна с Вас тук,
точно по обяд.
Положението ще е същото, ако не и по-лошо. Само чудо би ни спасило.
Все пак Ви благодаря за отсрочката.
Повечето хора биха сметнали за привилегия да знаят
деня и часа на смъртта си.
Хубава карета, Бертучо.
Но щом пристигнем в Италия, купи подходящи коне.
Финес, Бертучо! - Връщаме се в Италия?
Да, ще тръгнем на зазоряване. Ще пътуваме ден и нощ.
Най-добрите корабостроители не са ли именно в Италия?
Да, но също така и най-добрата полиция.
Надявам се, че няма да строите кораб. За какво Ви е?
За да се върна на време и да отпразнувам победата си, Бертучо!
Точно това исках от Вас.
С изключение на някои подробности.
Палубата е прекалено висока, а каютите са прекалено големи.
Колкото до този абсурден парапет...
Абсурден?
Прекалено изпъква. Тримачтовият кораб не е официален кораб.
А сега към съществената част. Какво дърво ще използвате за палубата?
Както винаги - бор.
Искам да е от бял бук.
Корпуса да е от бор, а рамките - от дъб, украсен с мед.
Мисля, че ще ни трябват около хиляда нитове.
Изглежда цял живот сте строили кораби, графе.
Имаше един кораб, който обичах. Познавах всеки детайл от него.
От кила до върховете на мачтите.
Някои нощи съм го построявал мислено отново и отново, дъска по дъска.
Това е мислено упражнение, което те спасява от лудостта.
Да обсъдим датата, на която трябва да е готов.
Но три месеца са прекалено кратко време за...
Ако времето не е достатъчно, наемете повече хора.
Ще платя колкото е нужно.
Графе, Вашето богатство Ви дава правото...
Правото ми не се дължи на богатството, а на нещастието ми.
Букова палуба, дъбов скелет, украсен с мед...
Вие ли сте граф Монте Кристо? - На Вашите услуги.
Господин архитект, разчитам на Вас.
На Вашите услуги. - Виконт Албер Морсер.
Аз съм този, който е на Вашите услуги.
Бихте ли повторил името си? - Морсер.
Син на генерал Фернан Морсер, френски благородник.
Значи майка Ви е...
Графиня Морсер.
Мерседес Морсер?
Познавате ли я?
Изглеждате обезпокоен.
От слънцето е.
Това ужасно ежедневие.
Жегата е непоносима. Желаете ли питие?
Исках да Ви помоля за услуга. Не пиете ли?
Чухте ли за екзекуцията?
Моля? - След два дни ще има екзекуция.
Рока Приори, познат като Пепино, ще бъде екзекутиран като съучастник
на Луиджи Вампа - един от най-известните разбойници в Италия.
Какво общо има това с Вас?
Италианците имат интересни екзекуции.
Изучавам италианските обичаи. Трябва да гледам тази екзекуция.
За съжаление вече е прекалено късно, за да си намеря място.
Господин Пастрини каза, че Вие не бихте проявили такова равнодушие
и бихте ме поканили в ложата, която сте запазили за зрелището.
Зрелище? Наричате смъртта на човек "зрелище"?
Това е наказание на разбойник.
"Наказание" е ужасна дума. Не я използвайте като "опера".
Не Ви разбирам, нали правосъдието...
Правосъдието допуска грешки и тогава се случват ужасни неща.
Тогава то е срам за тези, които го раздават.
Нямам ложа.
Кой е? - Бертучо.
Къщата ли гори? - Не, по-лошо!
Пастрини пали свещи на Света Рита, светицата на изгубените каузи.
Само тя може да спаси момчето. Тя или Вие.
За какво говориш?
Виконт Морсер е бил отвлечен. - Отвлечен? Как?
Луиджи Вампа го е отвлякъл и иска голям откуп.
Ако не се плати, ще убие момчето.
Искате ли да знаете колко е откупът?
Вампа е алчен, но няма нужда да изпадаме в паника.
Нека Пастрини плати откупа, а Морсер ще му върне парите.
Пастрини няма толкова пари.
Остави ме да поспя. Мразя да говоря за пари.
Вие можете да помогнете, имате пари.
И ме събуди за това? - Мислех, че ще се съгласите.
Отговорът на граф Монте Кристо е "не".
Няма да похарча дори и един франк за Морсер.
С удоволствие бих ти поискал мастило, писалка и хартия,
за да информирам Фернан Морсер, че е изгубил единственият си син.
Как можете да кажете нещо толкова ужасно?
Не мога да повярвам, че бихте го направили.
И аз не вярвах в много неща. Но се оказаха истина.
Фернан ще разбере какво е да изгубиш сина си.
Тази мъка уби баща ми. Той също трябва да страда.
Донеси ми вино. Ще пия за здравето на Луиджи Вампа.
Ще празнувате такъв ужас? - Ще празнувам Божията справедливост.
Момчето е невинно. Ами ако го убият?
Искаше да гледа екзекуция. Сега ще я гледа от първият ред.
Не. - Какво "не"?
Не Вие. И не по този начин. - Не разбираш.
Ами майка му?
Не се тревожи за нея. Тя забравя бързо.
Преживяла е мъката си само за няколко месеца.
Значи познавате тази нещастна майка?
Не. - Да, познавате я.
Тя Ви е наранила.
Затова се радвате, че сега тя ще страда.
Не мога да го отрека.
Искахте отмъщение. Ето, имате го.
Но не отмъщавайте на невинен човек, който няма нищо общо с трагедията Ви.
Аз също бях невинен. - Не се и съмнявам.
Ако си спомняте какво сте преживял...
Не допускайте това да се случи и на друг невинен.
Искаш от мен да спася виконт Морсер?
Да. Настоявам.
Настояваш? Осмеляваш се? В името на какво?
В името на това, което ми дължите.
Вие може да сте забравил, но аз не съм.
Казахте, че сте ми длъжник.
Да, но ставаше въпрос за това кой съм.
Не ме интересува кой сте.
Какво значение има кой сте? Вие сте добър човек.
Какво те кара да мислиш така?
Все пак имам мозък.
Знаете защо похарчихте цяло състояние за един кораб.
Защото някога бях моряк и обичам корабите.
Не, Вие никога повече няма да стъпите на кораб.
Знам за кого е.
Ужасен си. Много добре, печелиш.
Ще ти върна услугата.
Ще платите откупа? - Не, няма.
Ако не мога да си отмъстя, нека поне да се позабавлявам.
Отиди и измъкни Пастрини от неговите молитви.
Предай му, че искам да се срещна с Луиджи Вампа преди да се е стъмнило.
Това ми харесва. - Още нещо.
Разбери каквото можеш, за съдията, който е осъдил приятеля на Вампа.
Добър вечер, господин Вампа. Благодаря Ви, че дойдохте.
Кажете на хората си да се оттеглят. - Направете го сам, щом искате.
Добре. Носите ли парите?
Не, идвам с празни ръце.
Тогава Албер Морсер ще умре. - Не мисля така.
И кой ще ме спре?
Рока Приори, познат като Пепино, Вашият приятел.
Какво общо има това?
Мога да го спася.
Да го спасите от екзекуцията? Това е невъзможно.
Ще го спася в замяна живота на Морсер. Един живот за друг.
Така е честно, не мислите ли?
Договорихме ли се?
Сигурен ли си?
Преди екзекуция, съдията винаги ходи на опера.
Това е неговия начин да пречисти съвестта си.
Прекарал е доста странна нощ в доста внушителна компания.
Негово превъзходителство съдия Симонети?
Скъпо дете, не искам много.
Ако Ви молех за любов, бих разбрал, но всичко, което искам е...
Да целувате краката ми?
Да ги докосвам бавно и нежно...
Няма да имам нищо против да ме накажете с камшик.
Отвращавате ме! - Не Ви разбирам.
Само аз ще бъда унизен, наказан, осъден и въпреки това щастлив.
Малка глупачка.
Може ли да говоря с Вас? - Не, съжалявам, не тази вечер.
Тази вечер всичко е ужасно. Оркестърът, сопраното...
И особено тази млада девойка.
Когато молите млада дама за забавление,
трябва да й предложите нещо в замяна.
В днешно време какво би пленило една млада дама, ако не това?
Красив камък.
Радвам се, че Ви харесва. Ваш е.
Мой? Защо? Кой сте Вие?
Елате и ще Ви обясня.
Всъщност това е сделка. - Сделка?
Този рубин срещу живота на Пепино. Ще Ви спечели признателността
на очарователното дете с красиви крака.
За какъв ме имате?
За лесно подкупен съдия? - Не искам да Ви подкупвам.
Само Ви помагам да задоволите
едно много невинно желание в сравнение с другите Ви.
Какво ме спира да Ви арестувам още сега?
Страстта Ви спира. Обичате младите девойки да Ви нараняват и унижават.
Защо пък не? Макар че нямам същия вкус като Вас,
една жена ме накара да страдам, а много хора ме унижиха.
Всичко това ме накара да се чувствам ужасно безпомощен.
Всеки си има мечти. И аз няма да съдя Вашите.
Бих направил от този камък медальон.
Диамантът изглежда толкова красиво на млада кожа.
Колкото до рубинът и изумрудът, младата дама ще ги използва добре.
Младите дами не са толкова глупави, колкото изглеждат.
Тази форма на екзекуция се нарича "Мазолата". Използва се в Италия.
Виждате ли бухалката? С нея екзекуторът ще
строши черепа на Пепино. После ще му пререже гърлото с нож.
След това ще стъпи върху корема му, за да изтече кръвта.
Колко варварско...
Не се притеснявайте. Това е последната "Мазолата".
След това италианците ще се цивилизоват и само ще режат глави.
Освободете Пепино!
Имам заповед от съдията!
По заповед на негово превъзходителство, съдия Симонети,
Рока Приори, познат като Пепино, ще бъде помилван.
Скъпи виконте, надявам се да не сте много разочарован, че не успяхте
да се насладите на екзекуцията.
Баща ми, моята скъпа майка и особено аз...
Жив сте, времето е хубаво, а Италия е прекрасна страна. Насладете й се.
Довиждане, виконте.
Успокой се, Максимилиан.
Трябва да поговорим.
Вилмор каза по обяд. Как мога да съм спокоен?
Безпокойството ти няма да промени нищо.
Той ще бъде тук по обяд, а аз...
Не, не можете да убиете човек заради пари.
Няма да убивам лорд Вилмор.
Ще се самоубиете? - Да.
Дайте ми това! На кого му пука какво им дължим?
Никой не се самоубива заради дълговете си към банката.
Това, което дължа на "Томсън и Френч", няма да ги разори.
За тях, моят дълг е като капка в океана.
Виждате ли? Помислете за мен!
Мисля само за теб.
За твоето бъдеще.
За шансовете ти да спечелиш доверието на инвеститорите,
които ще ти помогнат да основеш нова фирма.
Не искам да казват за теб: "Виждате ли Максимилиан?
Баща му не успя да изплати дълговете си. Внимавайте с него. "
Няма да съм собственик на кораби. И какво? Ще бъда моряк.
И ще бъдеш просто част от екипажа?
Опозорих името ти.
Знаеш ли какво означава подписа?
Знаеш ли какво е?
Това е движение на ръката.
Моята ръка съм аз, а аз съм ти.
Тръгвай!
Остави ме сам.
Остави ме да направя това, което трябва.
Как да Ви оставя? Когато се върна ще Ви намеря...
Заспал.
Внезапно заспал. Просто заспал.
Не ме е страх да заспя. Хубаво е да спиш.
Ще го разбереш, когато остарееш.
Всяка нощ мисля за това. Най-после ще мога да затворя очи...
Да затворя очи.
Обичам те, момчето ми.
Обичам те.
Тръгвай! Остави ме сам.
Почти обяд е.
Върви!
"До лорд Вилмор. 5 март.
Слагам край на дните си.
Ако сте човекът, за който Ви смятам, ще ме разберете.
Мъртъв, няма как да Ви платя. Постъпвайки по този начин,
който другите биха нарекли бягство или страх,
Ви плащам с живота си.
Плащам Ви дълга си и си връщам честта."
Вие ли сте синът на Морел?
Максимилиан Морел.
Казаха ми да Ви я предам преди обяд.
Кой Ви даде това? - Свят човек - абат Бузони.
Татко, не го правете! Погледнете!
Достатъчно са, за да покрием дълговете си. Дори повече.
Познавам тази кесия.
Принадлежи на абат Бузони.
Не, грешиш. Принадлежеше на стария Дантес.
Понякога, когато ходех да го видя, пусках в нея по някоя монета.
Или банкноти - не издават толкова шум. Беше горд човек.
Влезте!
Тук съм, както се разбрахме.
Влезте, господине! Радвам се да Ви Видя.
Трябва да Ви кажа нещо удивително. - Стана чудо, господине! Чудо!
Можете... - Да изплатя дълговете си.
И аз така си помислих. Фараон се върна, а това променя нещата.
Простете, но грешите.
Греша? За кое? - За Фараон.
Много добре знаете, че корабът ми потъна.
Вие ми го съобщихте преди три месеца.
Аз съм човек на финансите - използвам цифри и факти.
Наистина бях на борда на кораба, който спаси екипажа от Фараон.
Бях на борда на Люксор.
Видях онези мъже да плуват толкова отчаяни.
Видях бурното море да смачква и поглъща кораба
или поне това, което беше останало от него.
Ако имате Библия, дайте ми я.
Ще се закълна с дясна ръка върху книгата,
че видях "Фараон" да потъва в морето.
Но също така ще се закълна,
че докато минавах покрай кея, тълпа от хора празнуваше.
Същия този Фараон сега стоеше величествен
в Марсилия, завърнал се от Италия и пълен със зехтин, пшеница,
цитрусови плодове, вино, пармезан... - Невъзможно! Това е...
Чудо! И на мен ми беше трудно да повярвам.
Ако думата "чудо" съществува в нашия език, то това е точно такова.
Чудеса се случват! Поне за мен, от време на време.
Чудо!
Значи мина добре?
Идеално! Нашият Фараон толкова прилича на стария. Всички повярваха.
Въпреки че все още мирише на италианско дърво.
Но такива подробности биха могли да бъдат забелязани
само от моряк като... - Едмон Дантес?
Кой Дантес? Познаваш ли го?
Не, просто това име ми дойде на ум.
Увери се, че и толкова бързо ще изчезне от там.
Вече го забравих. Какво беше? Валдес? Буржес?
Ужасно е да имаш толкова слаба памет. Направо забравих за това.
Покана за обяд от виконт Албер Морсер за 21 юни, първия ден на лятото.
Добре ли сте? - Няма ми нищо.
Сигурно е от вълнението.
Толкова съм щастлив.
Това е доказателство, че Бог наистина съществува.
Както и ние.
Отиваме към Париж.
КРАЙ Първа Част
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: TwinsTeam